Ett löfte du bröt

Har ingen aning, bara skrev nånting. --Jusesswäg

Du tog min hand och log mot mig.

"Jag lovar, bara en dag."

Jag måste säga ja, vi litar väl på varandra?

Jag hade en röst som skrek på mig att neka fast den var för svag.

"Okej, en dag..." jag sa med ett leende.

Nästa sekund känndes annorlunda.

Jag öppna ögonen och såg, mig själv.

Det funkade verkligen.

"Wow wow wow! Kolla! Jag är du! Jag är du!" hon skratta.

Hon var verkligen glad.

Innan jag hann att blinka kännde jag smärta i mitt bröst. Jag föll ner på golvet och satt där i chock.

Jag titta ner och såg att jag hade blivit skjuten. När jag titta upp igen gick hon långsamt fram mot mig med mitt leende.

"Tack så mycket... Tack för att du tog min plats... Dock, eftersom vi är vänner tänker jag inte låta dig lida här.... därför... tänker jag bara avsluta allt hr och nu."

Jag förstog inte vad hon menade. "Va? Vaarför..?" Det gjorde ont att utala ord.

"Varför? Jo, du visste inte att jag har varit fast i detta hus i många år... fast nu när jag är du, kan jag äntligen lämna... du är dock kvar här."

Då tog hon upp pistolen och peka den mot min panna.

"Adjö..."